25.000 Romanian from DVD RETAiL
INELUL
Te iubesc !
Trebuie să plec.
- Te rog ! - Se întorc copiii de la școală.
Ne vedem mâine ?
Cum să te refuz ? Cum aș putea trăi fără tine ?
ce-i asta ?
Prindeți-l !
Nu !
E evreu.
Mincinoaso ! Ești o rușine pentru țara ta.
Kassandra !
Nu !
Du-te acasă, la soțul tău. Târfă !
Berlin, Germania, 1934
- Nu mă prinzi ! - Ariana, stai !
Ariana ! Te prind !
- Bună ziua, dragii mei ! - Unde-i mama ?
- Nu vrea să fie deranjată. - Vreau să-i arăt tema mea.
Și tema ta, tinere ?
Domnișoară Hedwig, o să fie război ?
Așa ne-a spus profesoara.
Herr Hitler va face ce e mai bine pentru Germania.
E un om măreț. Să nu uiți asta, Gerhard !
Mamă !
Mamă ?
Vreau să rămân cu tatăl tău.
- Walmar, îmi pare rău. - Mulțumesc că ai venit, Max.
Știu cât ți-ai iubit soția.
Haide !
Sara, ia-i pe Ariana și pe Gerhard. Vin mai târziu.
M-ai căutat, tată ?
Semeni atât de mult cu ea !
Poftim, draga mea !
Inelul mamei.
Femeile din familia noastră l-au purtat multe generații.
Când o să ai o fiică, va fi al ei.
Pot să-l iau ?
Îl țin eu până mai crești, să nu-l pierzi, bine ?
Mi-e dor de ea.
- Am iubit-o atât de mult ! - Și eu.
Nu pot să dorm.
Gerhard...
Îl duc eu sus.
Hai !
De ce a făcut-o ?
- De ce ne-a părăsit ? - Nu știu, Gerhard.
Dar eu n-o să te părăsesc. Promit !
Berlin, Germania, 1944
Walmar, Ariana ! ce bine arăți !
Herr Kaufman !
Ce splendoare, herr Kaufman !
Ne distrăm cât Roma arde...
câte atacuri aliate mai suportă Germania ?
Bună seara !
Heil Hitler !
Vi-l prezint pe vicepreședintele băncii Tilten,
herr Walmar von Gotthard.
Heil Hitler !
- Căpitanul Manfred Von Tripp. - Bună seara !
Fiica mea, Ariana.
Domnule, aș fi onorat dacă mi-ați încredința-o un dans.
Îmi dai voie ?
Max !
cât de repede cresc !
Fiul tău, Gerhard, va pleca în curând în armată ?
Mi-e teamă că da. Va absolvi în curând.
Temere ? Un bun german nu se teme acum.
Ar trebui să fii mândru
când fiul tău face un lucru onorabil și se înrolează.
- N-ar trebui să fii în luptă ? - Ba da.
Dar un soldat urmează ordinele.
Ale mele mă țin la Berlin, din păcate.
Dar există și avantaje.
- Sieg... - Heil !
- Sarah ! - Nu !
Nu... Sarah !
Sarah !
Sarah e moartă. Salvează-te !
Trebuie să te salvezi !
Ariana, credeam că nu mai ajungi acasă.
Trebuia să fii acolo. Am dansat cu...
- Unde-i tata ? - Cred că la bancă.
Vino cu mine !
- Max... - Sarah...
- Mi-au ucis soția. - Doamne !
credeam că ai trimis-o în Elveția.
O ascundeam în pod. Speram că vom putea trăi împreună.
Știam că naziștii îmi interziceau să fiu căsătorit cu o evreică,
dar o iubeam.
Trebuia să plecăm în curând. Tatăl tău ne-a aranjat actele.
- Tata ? - A fost bun cu mine.
Max ! Nu...
- Ariana, o să vină după Max acum. - Știu.
Ascultă-mă ! Trebuie să pleci imediat din Germania.
Du-l prin spate și așteaptă-mă la mașină.
Max !
Ajutați-mă s-o împing.
Nu o să mă pot revanșa niciodată.
Sper că tatăl tău mă va ierta că v-am pus în pericol.
Va înțelege. N-am găsit mai mulți bani.
Dar ăsta valorează ceva.
- Ariana, nu pot să-l iau. - Ba da.
- Te rog ! Vreau să-l iei. - Nu !
Mama mi l-a dat mie, e al meu.
- Te rog ! - Nu pot.
- Max, repede ! Pleacă trenul. - Grăbește-te ! Poftim !
- O să mă rog pentru tine. - Fii binecuvântată !
Și tu. Du-te !
Bietul Max... Și Sarah.
Urăsc ce se întâmplă cu Germania.
- Iar tu vei fi luat în armată... - Ariana !
Stop !
Actele.
Dați-vă jos.
Aveți permisiunea tatălui dv. să folosiți mașina ?
Sigur că da. Tatăl nostru e vicepreședintele băncii Tilten.
De ce mergeți prin Berlin la două noaptea ?
Tata o să ne omoare. Am fost la o petrecere.
Am sărbătorit. Săptămâna viitoare plec în armată.
Trebuia să fim acasă demult. Nu-i spuneți că am luat mașina.
Vă rugăm !
- Mergeți mai departe. - Mulțumesc.
Ați făcut ce trebuia. Sunt mândru.
- Dar poliția... - Asta e o problemă.
Poate că nu se va întâmpla nimic.
Am încercat să am încredere în țara mea,
deși războiul ăsta nu e drept.
Deși știu ce se întâmplă cu evreii.
Mi-am spus că nu pot să abandonez viața noastră de aici,
poziția noastră, tot ce avem.
Dar mi-e rușine pentru Germania.
Și de mine, pentru că am îndurat atât.
Nu-mi sacrific fiul în fața acestui rău.
Imediat ce voi încheia aranjamentele, plecăm.
- Unde, tată ? - În Elveția.
Și în America, dacă putem.
Nimeni nu trebuie să afle. Viața noastră ar fi în pericol.
Ar trebui să încercăm...
Gerhard, s-o fi văzut pe sora ta aseară.
Toți bărbații voiau să danseze cu ea. Inclusiv eu.
Era un tânăr căpitan... cum îl chema ?
Von Tripp.
Vă caută un domn.
Scuzați-mă de deranj.
Căutăm informații despre un bărbat pe nume Max Thomas.
Îl cunoașteți, nu ?
Max Thomas ?
Da, a lucrat pentru mine cu ani în urmă.
A dispărut.
credem că a luat trenul spre graniță, aseară târziu.
- Nu înțeleg cum v-aș putea ajuta. - Nu ?
Poate că ne ajută copiii dv.
Au fost opriți în mașina dv, aproape de gară.
Trebuie să fie o greșeală.
Știu că n-au voie să ia mașina fără permisiunea mea.
Îmi pare rău, doar o dată, pentru petrecere.
Duceți-vă în biroul meu.
Doar o petrecere ?
N-aveți nicio legătură cu dispariția lui Max Thomas ?
- Nu. - Sigur ?
Tocmai au spus asta.
Și ei nu mint.
Nu, herr von Gotthard ?
Poftă bună !
- Oare ne-a crezut ? - Nu ne asumăm riscul.
- Plecăm imediat. - Nu, tată, ia-l pe Gerhard.
Dacă se întorc, n-o să creadă că ai plecat de tot, dacă eu sunt aici.
- Apoi vin și eu în câteva zile. - Nu poți trece granița singură.
Îl duc pe Gerhard, apoi mă întorc după tine.
- Pot să mă duc singur. - Nu, te-ar considera dezertor.
Găsește-ți haine vechi.
Spune-i domnișoarei Hedwig că te duc la școală.
Gerhard !
Nicio grijă, o să fie bine.
Ariana !
Dacă o să percheziționeze casa, nu vreau să găsească ăștia în seif.
Ține-i în cartea asta.
Niște bani, pentru tine.
Inelul mamei.
Ariana, mai trebuie să știi ceva.
Ești destul de mare. E vorba despre mama.
Am ținut mult unul la celălalt. Dar era mai tânără decât mine
și a cunoscut pe cineva.
Și el era tânăr, chipeș. Un artist.
S-a îndrăgostit de el.
Dar era evreu. când l-au ucis...
Ea n-a mai îndurat să trăiască.
De asta s-a sinucis ?
cum a putut să facă asta ?
Nu...
V-a iubit.
Nu cât să trăiască pentru mine sau Gerhard, sau pentru tine.
Trebuie s-o ierți.
Și pe mine, pentru că ți-am spus.
Dar aveai dreptul să știi.
- Dacă se întâmplă ceva... - Nu spune asta.
Nu știu dacă o pot ierta.
Dar dacă o să am copii, nimic nu m-ar putea face să-i părăsesc.
Gerhard, grăbește-te !
- ce ? - Veniți cu mine la sediu.
- De ce ? - Sunteți arestată.
- Îmbrăcați-vă ! - Domnișoară Hedwig !
Granița germano-elvețiană
- cât de departe e granița ? - La 15 km.
- Crezi că o să reușim ? - Nu sunt atât de bătrân !
Actele !
Destinația ?
Acasă. Am lucrat în tura de noapte.
- Unde ? - La uzină, mai încolo.
- N-ar trebui să fii în armată ? - O să plec în curând.
Luna viitoare.
Pe aici !
Pare liber.
A trebuit să ducă grănicerii pe front.
Tată !
Gerhard !
Vino !
Repede, pe acolo.
Grăbește-te ! Ai grijă.
Uite ! Acum ești în siguranță. Suntem în Elveția.
Știu un loc în Zurich unde poți sta,
până mă întorc cu Ariana.
Domnișoară...
Tata a avut o ședință la bancă, aseară.
Cu cine ?
Tata nu-mi împărtășește secrete profesionale.
- Deci are secrete ? - Doar legate de bancă.
Uneori ajunge târziu acasă.
- Poate vine de la o doamnă. - Nu știu.
Normal. Am fost nesimțit să sugerez așa ceva.
Dar mama ta nu mai trăiește, nu ?
M-am interesat. Avea și ea întâlniri secrete.
Fratele tău a evitat armata atâta vreme !
Un tată dispărut, un frate care ar trebui să fie la un prieten inventat.
Oare au părăsit patria la nevoie ?
Atunci de ce m-ar abandona aici ?
Asta să-mi spui tu.
Și vreau să știu și ce-i cu Maximilian Thomas.
- A lucrat pentru tata. - Și a dispărut.
În noaptea în care tu și fratele tău ați fost opriți lângă gară.
- Ce coincidențe uluitoare ! - V-am spus tot ce știu.
Bine, mai trebuie doar să așteptăm. Scuză-mă...
Sergentul te va conduce în cameră.
- Nu mă duc acasă ? - Preferăm să rămâi aici.
Doar până revine tatăl tău.
Dă-ți haina jos.
Hai !
Stați !
Gulaș.
- O să rămâneți o vreme la noi ? - Nu, eu plec imediat.
- Dar fiul meu mă va aștepta aici. - Poftă bună !
Gerhard, acum ești într-o țară liberă.
Simte-te bine !
Ai destui bani pentru o vreme,
în caz că nu ajung cu Ariana așa de repede pe cât speram.
Nu-ți face griji, mă descurc.
Să-ți cumperi haine frumoase.
La revedere, fiule !
La revedere, tată !
Ieși !
Mă tem că teoria mea a devenit realitate.
Tatăl tău nu s-a întors, fratele tău e de negăsit.
Deci el e dezertor, iar tu, domnișoară, ai încurcat-o.
- Spune-ne ce știi. - Nu știu nimic în plus !
Ce păcat ! Dacă nu cumva îți place în celula aia.
Pentru că acolo vei rămâne până când îți revin memoria sau tatăl.
Asta e tot.
Stai !
Unde te duci ?
- Acasă. - Ai actele, cu siguranță.
Nu ascunzi nimic, nu ?
Walmar von Gotthard. Berlin.
cine e ăsta ? ce faci aici ?
- V-am spus. - Spionai ?
- Încerci să evadezi, nu ? - Nu.
Ariana...
Ești aici de peste două săptămâni.
căpitanul a fost blând cu tine pentru că e un domn.
Eu nu sunt.
Vreau răspunsuri.
Nu am ce să spun !
Eu cred că ai. Și o să-mi spui.
Ajunge, sergent.
Ești liber.
Liber !
căpitane Von Tripp.
Îmi pare rău, domnișoară Gotthard.
O să am grijă să nu se repete.
Trebuie să scap de aici, te rog !
Cineva o să se ocupe de tine.
Te rog ! Căpitane !
Te rog !
Pentru încă o săptămână, în avans.
Mulțumesc.
Ești aici de o lună. credeam că va veni tatăl tău după tine.
Va veni, când va putea.
Se pare că ospitalitatea noastră s-a sfârșit.
Am fost informat că tu și familia ta de trădători nu ne mai interesați.
- Nu... - Dă-o afară !
Unde e tata ? Ce i-ați făcut ? Vă rog !
Ai noroc că ai prieteni sus-puși.
Cară-te !
Domnișoară von Gotthard ! Ce surpriză fermecătoare !
Ne-am întâlnit luna trecută, la hotel Adolf.
Generale...
Mă tem că nu mai e casa ta, ci a Reichului.
Am norocul de a fi cazat aici. E frumoasă, nu ?
Mama ta avea gusturi minunate.
Sigur o să-ți iei câteva lucruri. O să te ajute doamna Hedwig.
Au mai rămas câteva lucruri.
Cum ai putut să ne faci asta ?
Ești în familia asta de când mă știu.
- Cum ai putut să ne trădezi ? - Am făcut ce am crezut că e drept.
Gerhard trebuia să-și slujească țara, tatăl tău a greșit când l-a luat.
- cine ești tu, să ne judeci ? - Sunt germancă, la fel ca tine.
Avem datoria și privilegiul să ne supraveghem,
să evităm distrugerea Germaniei.
Germania e deja distrusă, din cauza celor ca tine.
Mă duci înapoi...
Te iau cu mine. Dar nu la sediu.
Nu ai de ales.
Nu te teme.
Vreau să iau niște lucruri ale tatălui meu.
- Nu cred... - Te rog. Vin imediat.
Trebuie să plecăm.
Nu contează dacă iau astea, nu ? Tata mi le citea.
Shakespeare ?
Da.
- Asta e casa mea. - casa ta ?
Hai sus !
Ăsta e dormitorul meu.
Vino !
Asta e camera ta.
Nu înțeleg, de ce m-ai adus aici ?
Știu ce se întâmplă cu femeile arestate.
Știu cum e să pierzi tot.
- Te las să te acomodezi. - căpitane !
Mulțumesc.
Zurich, Elveția
Nu, până aici ! Afară !
Îți aduc salariul. Pleacă !
Herr von Gotthard, ai uitat ceva.
E miercuri. Trebuia să plătești chiria luni.
Îmi pare rău...
- Aproape că nu mai am bani. - Unde-i tatăl tău ?
Nu știu.
Trebuie să fi pățit ceva.
Nu poți sta aici dacă nu ai bani, tinere.
Știi să muncești ? Să faci curat ?
Da.
Să-ți văd mâinile.
- N-ai muncit în viața ta, nu ? - Pot să învăț. Vă rog !
Trebuie să fie dificil, herr Thomas,
să faceți documentarea pentru alți avocați,
când și dv. sunteți avocat.
Nu, sunt recunoscător că am de lucru.
Poate când se va încheia războiul ăsta groaznic,
o să puteți să munciți în propria țară.
Să revin în Germania ? Nu.
E casa dv. Și sigur vreți să vedeți alți oameni acolo.
Sunt doar trei. Un bărbat și copiii săi, care m-au salvat.
În afară de ei, restul Germaniei se poate duce naibii.
Încercam să pregătesc masa. Dar n-am mai gătit.
Nu știu să-mi port de grijă, nu pot să fac nimic.
- Nu contează. - Ba da.
Ai fost bun cu mine, vreau să-mi câștig pâinea.
Nu-mi înțelegi intențiile.
Nu ești servitoarea mea, nu ești concubina mea.
Te-am adus aici pentru că nu aveai unde să te duci.
După ce te-am cunoscut la petrecere, am venit să te vizitez,
dar am aflat că ai fost arestată.
A durat până am obținut eliberarea ta.
- Tu m-ai scăpat. Cine ești ? - Nimeni important.
Dar tata era.
Ți-ai pierdut valoarea ca răscumpărare,
pentru că tatăl tău n-a fost găsit.
Nu știu ce să spun. Doar mulțumesc.
Dă-mi voie să te ajut. Mă pricep la gătit.
Părinții mei au murit în bombardamente.
Soția și copiii mei erau cu ei.
Îmi pare rău.
Nu cât îmi pare mie pentru tine.
Dar eu mai am speranțe. Poate îl găsesc pe tata și pe Gerhard.
Speranța poate fi crudă.
- Adică știi ce au pățit ? - Nu. Am încercat să dau de ei.
Trebuie să accepți că probabil au murit.
Nu pot.
Hai !
Noapte bună !
Iartă-mă, nu trebuia să fac asta.
Dar te iubesc, Ariana.
Manfred !
Nu voiam să devii uman în ochii mei,
să țin la tine, să-ți cunosc durerile, să le vezi pe ale mele.
Dar m-am îndrăgostit de tine.
Zurich, Elveția
Din cauza războiului nu putem ajunge la Paris deocamdată,
dar între timp pot să fac afaceri aici.
- Tată, nu putem rămâne aici. - Nu fi răsfățată !
Și mie-mi lipsește Parisul.
Imediat ce găsim ceva bun, îl luăm.
Să vezi ce am găsit azi la o familie poloneză.
cred că sunt aici de la începutul războiului.
Sunt disperați.
cred că pot să-l iau pe un preț bun.
- Foarte drăguț... - Foarte drăguț...
Asta înseamnă că nu-l poți identifica.
Sigur el poate.
E un Coreau. Nu știu titlul, nu l-am mai văzut.
Un chelner elvețian știe mai multe despre pictură decât fiica mea.
Tata e negustor de artă, vrea să iubesc arta la fel de mult.
- Cum te cheamă, tinere ? - Gerhard. Sunt german.
N-am fost mereu chelner.
Asta pot s-o cred.
Uite !
Le-am făcut când eram mic.
- Manfrezi mici... - Manfrezi mici...
Nu credeam că pot fi atât de fericită...
Și atât de nefericită.
Nu mă pot abține. Dacă trăiesc undeva...
Tatiana ar avea șapte ani, Theodore, aproape zece.
I-am iubit mult, dar acea parte a vieții s-a dus.
Să știi că nu o să încerc să le iau locul în sufletul tău.
Nici pe cel al soției tale.
Te iubesc pentru tine, așa cum ești tu.
Mărită-te cu mine !
- La sfârșitul războiului. - Nu !
Am iubirea ta, sunt în brațele tale.
E suficient deocamdată.
Gerhard !
Doamna Reis m-a trimis cu lucrurile tale.
Le-ai uitat când te-ai mutat.
Ce face scorpia ? Ți-a fost dor de mine ?
Tata a ieșit, iar eu sunt plictisită.
Vrei să mergem la plimbare ? Am câteva ore libere, înainte de cină.
De ce nu ? N-am altceva de făcut.
Îmi iau haina.
Abia aștept să mă întorc la Paris.
Îmi pare rău, dar urăsc germanii.
- Eu nu port uniformă. - Mă bucur.
Dacă ai fi soldat nazist, te-aș urî și pe tine.
Nu vreau să fiu niciun fel de soldat.
Dar ce ?
Tata ar fi vrut să devin bancher.
Și mama ta ?
- A murit când eram mic. - Și a mea.
Nici nu mi-o mai amintesc.
Au trecut luni bune de când a plecat tata.
Ariana trebuie să fie îngrijorată.
Ariana ? Prietena ta ?
Nu, sora mea.
- Nu am prietenă. - Eu n-am prieten.
Nu te așteaptă nimeni la Paris ?
Nimeni.
Nu-mi pasă ce spune Fuhrerul, nu putem câștiga războiul.
Domnilor...
Toți ofițerii trebuie să se pregătească de plecare.
Mulți veți fi trimiși pe front.
Unii vor rămâne aici, pentru a apăra orașul.
La ora 14:00 veți primi ordinele.
Mereu ai vrut să mergi pe front.
Voiam, dar asta când nu aveam pentru ce să trăiesc.
Înainte de Ariana.
Nu fi prost ! Însoară-te cu ea acum. Mâine.
Profită, până nu e prea târziu.
Aproape că nu pot crede că e un război.
Pot să termin contractele.
Rareori scap de la birou. Ești drăguț că m-ai invitat la masă.
Pentru a sărbători veștile bune. Îl știi pe vărul despre care vorbeam ?
- cel din America ? Da. - I-am primit scrisoarea.
Vrea să stau cu familia lui, la New York.
După sfârșitul războiului, desigur.
Tată ?
A plecat la Basel, să vadă niște tablouri.
O să se întoarcă peste câteva ore bune.
Serios ?
Dansează cu mine !
- Îmi place asta. - Și mie.
- Acum ce vrei ? - Ce vrei și tu.
- crezi ? - Sunt sigur.
Spune-mi, atunci.
Știi...
Arată-mi !
Sigur ?
- Mașina așteaptă. - Mulțumesc.
Veniți !
Ai grijă !
Am primit ordinele.
Pleci pe front ?
- Rămân în Berlin, la sediu. - Da !
Nu fi așa de fericită, se pot schimba oricând.
Rămân lângă tine.
Vreau să-ți arăt ceva.
Ariana ?
Citim Shakespeare în noaptea nunții ?
Mai știi când ai venit să mă iei de acasă
și am luat asta cu mine ? De asta o voiam.
Tata l-a pus acolo, cu actele, înainte să plece în Elveția.
De ce mi-l arăți acum ?
Pentru că e tot ce am.
Și pentru că nu vreau să-ți ascund nimic.
Nici nu ți-am luat un cadou de nuntă.
Și tu ? ce vrei ?
Un copil.
copilul nostru, Manfred.
- când se va termina războiul. - Nu !
Acum.
Aș putea fi trimis oricând pe front.
N-aș vrea să trăiesc dacă n-aș ști că am copilul tău.
Nu putem câștiga lupta asta.
Întrebarea e cât mai durează până cuceresc aliații orașul.
- Și atunci vreau să pleci. - Fără tine ?
O să apăr cartierul general.
Orice aș simți față de război, trebuie să-mi fac datoria.
Unde să mă duc ? cum o să te mai găsesc ?
E o femeie care stă la marginea Parisului.
E o veche prietenă de familie, madame de Saint Marne.
Am încredere completă în ea, am încredere să stai la ea.
Mai bine mă duc în Elveția. Dacă Gerhard trăiește, e acolo.
Nu ai voie în Elveția acum. Ascultă-mă !
- Du-te la Paris ! - E la 900 km depărtare.
Adresa e aici. Știu unde să te găsesc.
Ai bani, acte...
Și ăsta.
Folosește-l, dacă e nevoie.
Dacă ți se întâmplă ceva ?
Ești tot ce am.
Promite-mi că ai grijă de tine ! Vom trece peste asta.
O să fim împreună pe viață.
Ai putea să încerci să te distrezi.
cum ? Bombardează Berlinul acum. Dacă Ariana și tata sunt acolo...
Doar nu crezi că mai trăiesc ?
Iartă-mă, n-am vrut să sune așa.
Dar după atâta timp n-ai aflat nimic.
Și vrei să mă dau bătut ? ce e în mintea ta, Giselle ?
Știi că după ce se termină războiul, mă întorc după ei.
cum adică ? La Berlin ?
- Unde altundeva să mă duc ? - Mă părăsești ?
- Tu te duci la Paris, cu tatăl tău. - Poți veni cu noi.
Și eu vreau acasă, ca și tine.
Giselle !
Fugeam de Gestapo atunci, dar am înțeles că sunteți expert.
Se vede că e un Renoir.
Țineți la tablou. Vă puteți despărți de el ?
L-am primit de la cineva drag, dar am nevoie de bani.
Germania nu mai rezistă.
La sfârșitul războiului, voi pleca din Elveția.
Înțeleg...
Bine. Poate ne înțelegem.
Vania, vino !
- Au încetat luptele ? - S-a terminat.
Au spus la radio că s-au predat.
- Ce s-a întâmplat în oraș ? - Rușii dețin controlul.
- Johann ! - Înapoi !
Unde-i Manfred ?
- Înapoi, am spus ! - Mișcă !
Nu !
Ai spus că nu mă părăsești.
Nu !
Am venit să-mi iau la revedere.
Plec la Berlin.
Să nu vobim despre despărțiri, ci despre o nuntă.
Mă aștept să te însori cu Giselle, în situația dată.
- Situație ? - Giselle îți poartă copilul.
Ești gravidă ?!
Nu e surprinzător,
având în vedere ce însemnați unul pentru celălalt.
Tată, nu.
Dacă nu mă vrei, nu te implor.
Prostii ! Normal că te vrea.
- Și o să faci ce trebuie, nu ? - Trebuie să plec acasă !
O s-o faci. Când vei fi în siguranță.
când tu și Giselle veți fi la Paris.
Până atunci, asumă-ți răspunderile.
Tatăl tău nu s-ar aștepta la altceva din partea ta.
Sigur e dureros pentru tine, dar trebuie să fim realiști.
Sunteți amândoi tineri.
Poți lucra pentru mine. O să te instruiesc.
O să ai o slujbă, o casă, o să ai fata iubită.
Câți pot spune așa ceva în vremurile astea ?
Te iubesc și o să te fac fericit, jur !
Ești bine ?
Te rog, mă iei cu tine ?
Ce faci ?
Sunt obosit. Să mă odihnesc lângă tine ?
Te rog, nu !
Așa e corect. Îmi ești datoare.
Nu !
Lasă-mă în pace !
Târfă germană !
Dacă faci vreo mișcare, te omor.
Mulțumesc.
- Cât mai avem până la Paris, tată ? - Ai răbdare, scumpo.
- O clipă ! - Mișcă ! Să te ajute cineva !
Mulțumesc, domnule.
Aș vrea să-i putem ajuta.
- Nu-i poți ajuta pe toți. - Doar câțiva.
Gerhard, trebuie să avem grijă de noi.
În sfârșit !
Bună ziua, domnișoară !
- Unde vă duceți ? Vă luăm cu noi ? - Veniți ?
Hai, e nebună.
Nu-ți fac nimic. Încercam să te ajutăm.
Unde te duci ?
Hai, Cal !
La Paris.
Domnișoară, e ziua dv norocoasă.
Dragul Manfred... Era un băiețel tare drăguț !
Am fost colegă de școală cu mama lui. Ce pierdere !
Mulțumesc, Marie.
Am reușit să ascundem lucrurile astea în timpul ocupației.
Dar sunt doar lucruri.
Tu ai pierdut pe toată lumea.
Mai sper că tatăl și fratele meu sunt în viață.
Lucrez pentru o organizație din Paris.
cei mai mulți dintre cei ajutați sunt evrei.
O să caut informații despre familia ta.
Până atunci, trebuie să te odihnești.
O să-ți căutăm ceva de mâncare.
Arăți mult mai bine. Te simți mai bine ?
Nu pot să cred că am dormit două zile.
Poți să mai dormi încă două.
Ați aflat ceva ?
Mi-e teamă că n-am descoperit prea multe.
Nimic, de fapt.
Mulțumesc.
Nu se știe nimic despre tatăl tău sau Gerhard în Elveția.
Nimic despre prietenul acela, Max Thomas.
Germania e în haos, nu se poate comunica.
Mă tem că tatăl tău și Gerhard au murit înainte să ajungă la graniță.
Nu pot accepta asta.
Știu că voiau să ajungem în America.
Poate că au reușit. Poate îi găsesc acolo.
E mai bine să nu-ți faci mari speranțe.
Asta e tot ce am.
Poftim noile tale acte. Vei avea un nume fals.
Anna Golub ?
Organizația pentru care lucrez a aranjat tot.
O să mă creadă evreică ?
Dacă ți-ar afla numele real, nu te-ar primi la bord.
Nu cred că autoritățile americane te-ar primi
dacă ai avea numele Ariana von Tripp, cetățean german.
E în regulă. Vin imediat.
Bună, Paul !
Prietenii mei de la organizația de ajutorare a evreilor.
Bună ! Paul Liebman.
Paul, dra Golub nu s-a simțit bine. E slăbită.
E în regulă. Sunt medic, o să am grijă de tine.
Știu că e un transport de marfă,
dar s-ar putea să mai dureze mult până să mai plece ceva în America.
N-o să vă uit niciodată !
Fii binecuvântată, copilă ! Drum bun !
Ce faci ?
Cum te simți, Anna ?
Ai febră ?
Ai putut să mănânci ceva ?
Nu ? Trebuie să încerci iar.
Nu, te rog.
O să ajungem la New York în două zile.
Ai nevoie să-ți recapeți forțele.
Nu știu cum o să înveți să dansezi jitterbug, dacă nu te simți bine.
Jitterbug ?
Anna Golub. Mă îngrijorează. Are febră, a vomitat.
Probabil că e dintr-un lagăr.
- O să avem grijă de ea. - Mulțumesc.
Golub.
Anna ! Ai reușit.
Bine ai venit în America !
Mulțumesc pentru tot, Paul.
Ai grijă de tine.
Uite-l !
Mamă !
cât mă bucur să te văd !
- Spune-mi că ai făcut friptură. - Am făcut.
Ești mare !
Unde-i Joan ?
N-a putut veni.
Am fost plecat doi ani, iar logodnica mea nu poate veni ?
Vorbim mai târziu.
- Ce se întâmplă ? - Ai fost plecat multă vreme.
- Oamenii se schimbă. - Ce vrei să spui ?
S-a măritat.
Paul, e oribil.
Dar dacă un om îți poate face așa ceva...
Ți-e mai bine fără ea.
Hai ! O să fie bine.
Numele meu e Anna... Golub.
lnfirmeria de pe insula Ellis
Anna !
Nu te teme. Știi unde ești ?
Ești într-un spital, la New York. Te-am adus de pe vapor.
Îți amintești ?
Ai venit din Franța, cu ceilalți refugiați evrei.
Nici nu mă înțelegi, nu ?
Inelele mele...
Vorbești engleză. Nu-ți face griji.
- Unde sunt inelele mele ? - Le-am pus în seif, e în regulă.
Vreau...
Tu ești tânărul care a avut grijă de refugiații evrei pe vapor.
Da, Paul Liebman. Voiam să văd ce fac.
Mulți își revin. Dar câțiva...
Însă te felicit ! Ai făcut o treabă bună.
Mulțumesc, păcat că nu sunt mai bine pregătit.
Vreau să mă întorc la medicină în curând.
O să ai mai multă experiență decât ceilalți.
- Anna Golub cum se simte ? - I-a fost rău.
Epuizare, malnutriție.
Și-ar putea reveni, dar refuză să lupte.
- Pot s-o vizitez ? - Încă nu se poate.
- Mi-a părut bine. - Și mie.
Paris, Franța
Nu pot să cred că n-ai mai fost la Paris.
După ce vin și restul tablourilor din Zurich,
poate-ți dă tata o zi liberă.
Și putem merge la Toulerie, la turnul Eiffel.
Sunt cozi peste tot.
Nu știu cine o să mai ia opere de artă,
când abia pot lua mâncare.
Dar am luat actele pentru certificatul de căsătorie.
Uite, iubitule !
Gerard Goddard ?
- Ce-i asta ? - Noul tău nume.
Nu e prea sănătos să fii german la Paris acum.
Amintirea naziștilor e prea proaspătă.
- Dar schimbarea numelui... - Nu e o tragedie.
Acum o să-l pot pronunța.
Și o să-mi schimb și eu numele, ca orie femeie căsătorită.
Giselle Goddard. Dna Goddard.
Tată !
cât de bine e să fim acasă !
Vino, scumpo !
- Mai vreți cafea ? - Nu.
Bine...
Ai văzut ceva ?
O să vin devreme. Salut, fiule !
Sam...
Trimite mașina mai târziu,
vreau să văd dacă-l conving pe Paul să iasă.
Încetează cu grijile. O să fie bine.
Trebuie să treacă peste abandon.
Are nevoie de cocoloșire.
E o zi frumoasă. Scoți o bătrână la masă ?
- Nu cred. - Nu poți sta așa toată viața.
Nu, voiam să ies mai târziu.
Am vorbit cu Dorothy. Saul, fiul ei, s-a întors din Pacific.
cred că toată gașca s-a întors. Hai să dăm o petrecere.
Să-ți vezi prietenii... Poți s-o suni pe Sarah Westhimer.
Știu ce vrei să faci, dar nu sunt pregătit.
ce mă fac cu tine ?
cum te simți ?
Hai să le pun în seif, bine ?
- Bună, Anna ! - Paul ?
Ți-ai amintit.
Arăți mai bine. Îmi făceam griji pentru tine.
Doctorul spune că o să te faci bine, dar trebuie să încerci.
Are cine să aibă grijă de tine la New York ?
- De ce întrebi ? - N-am vrut să...
Sunt îngrijorat. Voiam să contactez pe cineva.
Nu e nimeni.
Ai unde să te duci ?
E o nouă viață, o nouă țară.
Ești în siguranță, războiul s-a terminat.
Și ai măcar un prieten aici.
Ai încredere în mine.
Pot s-o trimită înapoi pentru că n-are un sponsor.
- Sunt mii de fete ca ea. - Da. Nu le putem ajuta pe toate.
De asta am putea să ajutăm una.
Organizația care a adus-o aici poate s-o sponsorizeze.
Am vorbit cu ei, n-au avut noroc.
Oamenii se tem pentru că e bolnavă și e din Germania.
De parcă ar fi vina ei.
Dacă ai vedea-o... E singură, rătăcită.
N-are încredere în nimeni, n-are pe nimeni.
E un pas important. O să discut cu tatăl tău.
Dacă îl face fericit, s-o cunoaștem pe fată. Nu strică.
De ce e așa de important pentru Paul ? Nici n-o cunoaște bine.
Ideea e că e singurul lucru care-l pasionează de când s-a întors.
- De când a aflat de Joan. - Exact.
Știi cum e el. Vrea să i se simtă nevoia.
De asta vrea să fie doctor.
Joan n-are nevoie de el. Ea are.
ce te deranjează ?
Simon...
când am primit telegrama, parcă mi-a secat inima.
Am dat deja un fiu în război, nu vreau să mai pierd unul.
Pentru ce crezi că lupta Simon ?
Pentru ce luptau băieții noștri ?
Ai naibii naziști ! Ne-au ucis un băiat,
dar ei i-au ucis toată familia.
Măcar îl avem pe Paul, ne avem unul pe altul.
Ea n-are pe nimeni.
De când te cunosc, Ruth ?
Inima ta nu poate seca. E prea mare.
Te iubesc, Simon !
Paul ne-a vorbit despre tine.
Te-ai gândit ce vei face săptămâna viitoare, când vei fi externată ?
O să fie bine.
Mama vrea să vii să stai cu noi.
- La voi acasă ? - Da. E loc, ești binevenită.
De ce ați face asta ? E un mare deranj.
Pentru că ne pare rău pentru ce ai pățit.
Și ce au pățit ceilalți.
Poate te ajutăm să iei viața de la capăt.
În unele cazuri, guvernul german compensează
pierderile provocate de naziști.
Dar mai întâi completați formularul ăsta.
Da, ați sunat unde trebuia.
consulatul elvețian se ocupă de afacerile germane
până la reluarea relațiilor diplomatice cu SUA.
cu plăcere.
Bieții oameni ! Mulți au pierdut tot, familii, case.
Îți frânge inima. Măcar au ajuns în America.
Tu ce faci, Max ?
Am o țară nouă, o slujbă nouă,
iar de dimineață nu m-am pierdut în metrou.
Ce poate fi mai bun ?
Bună dimineața !
- Tata a plecat ? - Avea o ședință devreme.
- Unde duci asta ? - La Anna. I-am adus flori.
Lasă-mă pe mine. Așa, o cunosc mai bine.
- Du-te și mănâncă. - Spune-i că ne vedem mai târziu.
Mamă, spune-i că florile sunt de la mine.
Bună dimineața ! Mulțumesc, Patricia !
- Nu trebuie să mă serviți. - E ordinul medicului.
Și uite ! Paul ți-a luat flori.
Ce drăguț !
Trebuie să mănânci ceva.
Așa o să fii mai puternică și o să te poți mișca imediat.
- Și ce o să fac atunci ? - Înainte aveai o slujbă ?
Nu.
Tata era bancher.
Trebuia să merg la facultate după război, dar acum nu mai contează.
Știu că e greu să uiți trecutul și tot ce s-a întâmplat,
dar trebuie să-ți permiți să ai o viață nouă.
- Ești așa de tânără ! - Nu mai sunt.
Haide... Ești aici de numai două săptămâni.
Dă-ți o șansă. Gândește-te doar la sănătatea ta.
Atenție, nu mișcați !
- La revedere, scumpo ! - Te iubesc !
Noroc, Gerard !
O să încerc să fiu un soț bun.
Te iubesc !
Vreau să fim o familie. Pentru copil.
Dar trebuie să-i caut pe tata și pe Ariana în Germania.
- Înțelegi ? - Da.
Și vom merge, după nașterea copilului.
- Ceva de băut ? - Da, mulțumesc.
Domnule...
V-o prezint pe dra Anna Golub.
- Anna, arăți excelent. - Mulțumesc.
Mă bucur că m-am dat jos din pat. Mulțumesc pentru rochie.
cu plăcere.
Domnișoară, îmi dați voie să vă însoțesc la cină.
- Doamnă... - Domnule.
Ce părere ai ?
Matriarha are privilegiul de a aprinde lumânările.
Tu ești matriarha familiei tale.
În amintirea lor, aș vrea să faci asta.
Bine...
Paul...
Mamă, cred că Anna ar vrea să spui tu rugăciunea.
Sigur.
Mulțumesc.
ce ?
- Nu pot să fac asta. - ce e ?
Anna ? Intrați.
- Îmi pare rău. - Am spus că e o idee proastă.
Nu ești pregătită.
Ați fost drăguți cu mine, dar nu mă cunoașteți.
Știu că ești în siguranță, că ești aici. Asta contează.
- Nu înțeleg. - Ba da.
Știu că te simți singură, dar nu ești.
Mă ai pe mine. Și țin mult la tine.
Poftim !
Scuzați-mă, îmi caut familia. Mă poate ajuta cineva ?
completați un formular, aduceți-l înapoi și vă ajutăm.
Max, ia o pauză, îți țin eu locul.
Mulțumesc. Lasă-le pe birou.
Ai actele ?
Bine.
Îmi pare rău, nimeni cu numele ăsta n-a intrat în SUA.
- Sigur ? - Da.
- Mai pot suna în altă parte ? - Nu.
Sigur, e încă multă confuzie. Actele nu sunt complete.
Încă mai sosesc refugiați.
- Dacă aflați ceva... - Vă anunțăm.
Vă găsim la adresa asta, dră von Gotthard ?
Da.
Dar acolo mi se spune Anna Golub.
Înțeleg...
- Dar stați la familia Liebman ? - Da.
- Însă trebuie să plec. - Nu vă mai pot ține ?
Ba da, dar a fost o neînțelegere.
Au fost buni cu mine...
Vă simțiți bine ?
Am fost bolnavă. Am nevoie de ajutor.
- Trebuie să mă mut în altă parte. - Nu știu cum să vă ajut.
Mulți n-au unde să stea. Aveți noroc că v-au primit.
Nu vreau să profit de ei.
Rămâneți la ei până vă puneți pe picioare.
Ați trecut prin multe, nu e bine să fiți singură acum.
Unde ai fost toată ziua ? Mi-am făcut griji pentru tine.
Am fost să văd ce pot afla despre familia mea,
dar n-am găsit nimic.
Îmi pare rău.
- ce ? - Îmi amintești de fratele meu.
Cum e ?
Bun, drăguț, scandalos.
A aruncat camera în aer cu setul de chimie.
Știi...
Credeam că un băiat ca Gerhard nu poate să moară,
că va supraviețui cumva.
- E ultimul transport din Zurich ? - Da, din fericire.
Ai grijă ! Pune-l acolo.
Nu e cel mai tare tablou, dar o să-mi aducă un profit bun.
Și trebuie să te ocupi de toate gusturile. Să nu uiți !
cu ăsta e altceva.
- Știi cine e pictorul, desigur. - De unde-l aveți ?
E o bijuterie, nu ? Și e autentic.
- cine vi l-a vândut ? - Nu-mi amintesc, cineva din Zurich.
Max Thomas. Așa îl chema ? Un german.
Trebuie să scrie în actele mele. Recunoști tabloul ?
Zurich...
Da, am găsit.
Maximilian Thomas. De unde știai ?
A fost al mamei mele.
Sora mea i l-a dat lui Max când l-am ajutat să fugă.
Nu pot să cred !
A fost în Zurich atâta vreme, iar eu n-am știut.
Poate știe ceva despre familia mea. Care e adresa ?
Poate mai e acolo, poate-l găsesc.
Nu-l găsești în Zurich.
Mi-l amintesc acum pe dl Thomas.
A vândut tabloul pentru că avea nevoie de bani.
- Pleca imediat. - Unde ?
Nu știu. Îmi pare rău, Gerard.
Mama i-a lăsat două lucruri Arianei.
Un inel...
Și tabloul ăsta.
Era preferatul Arianei.
Atunci o să-i pun un preț mare, ca să stea la noi multă vreme.
Mereu ai vrut să fii doctor ?
Dar tata vrea să lucrez pe Wall Street, cu el.
Asta urma să facă fratele meu, Simon.
Mi-e dor de el.
Era eroul meu. Făceam ce făcea și el.
Am jucat amândoi fotbal...
cred că de asta m-am logodit cu Joan.
Simon voia să se logodească după război.
M-am gândit că trebuie s-o fac.
Trebuie să-ți fi fost groaznic să vii acasă.
Așa e.
Dar n-a durat.
Vrei să dansezi ?
Încerc să nu te întreb prea multe despre trecutul tău,
dar aș vrea să știu dacă a existat cineva.
Da.
A fost ucis.
Îmi pare rău.
A fost o zi perfectă.
Nu credeam că o să pot fi atât de fericită iar.
- Mamă ! - Bună !
Te-ai distrat ?
- Putem sta de vorbă ? - Hai în bucătărie.
- Tatăl tău doarme. - Nu mai doarme.
Ce se întâmplă ?
O să mă însor cu Anna.
- Poftim ?! - Mă însor cu Anna, dacă mă vrea.
O cunoști de numai o lună.
- Ești sigur ? - Da.
Nu e cam brusc ?
- Știu, dar o iubesc. - I-ai spus și ei ?
Nu cu toate cuvintele.
Știi cât ținem la Anna, dar nu cred că gândești limpede.
Nu poți să te pripești doar pentru că ai fost părăsit.
N-am simțit pentru Joan ce simt pentru Anna.
Gândește-te la Anna. Nu și-a revenit.
E străină, într-o țară nouă.
- Adică îmi va afecta cariera ? - Nu era nevoie de așa ceva.
- ce a vrut să spună ? - Sam, te rog !
Încerc să spun că...
Da, contează. Și fetele de treabă ? Sarah Westheimer ?
Sarah Westheimer e o fată superficială și răsfățată.
Serios ? Nu gândeai asta.
Eram copil. Am trecut prin război, asta te schimbă.
- N-ai cum să înțelegi. - Dacă ai vorbi despre asta...
- Dar Anna înțelege ? - Da.
Și eu înțeleg prin ce a trecut. Are nevoie de mine.
- Și eu am nevoie de ea. - Paul !
Când te-am cerut, mama ta a spus că n-o să fac mare lucru
și că o să te fac nefericită. Ești nefericită ?
- Sam, nu e același lucru. - Pentru că e băiatul nostru ?
Nu știu dacă e bine sau rău.
Știu doar că Paul e om matur și va face ce vrea.
Nu-ți mai face griji. Nici n-a cerut-o.
Intră !
Am văzut lumina aprinsă.
Mă uitam la ceva...
- ce e ? - O moștenire de familie.
E frumos. Pot să-l văd ?
Da.
L-ai salvat de naziști.
Vreau să-ți spun ceva și nu știu cum s-o spun.
- M-am îndrăgostit de tine. - Paul...
N-am mai cunoscut pe nimeni ca tine. Vreau să ne căsătorim.
- Nu ții deloc la mine ? - Ba da, dar nu mă cunoști.
Știu cât de minunată ești, cât de bună ești,
știu că deși ai trecut prin atâtea tot nu ești acră.
Provenim din același mediu, chiar dacă din alte țări.
N-ar fi corect față de tine.
Am trecut prin multe, nu sunt pregătită.
Înțeleg, dar știu că e ceva real. O să te aștept, crede-mă.
Te poți îmbrăca.
Ești mai sănătoasă decât atunci când ai ajuns în țară.
Scuză-ne, soră.
Trebuie să-ți spun ceva. Am bănuit mai demult.
- S-a întâmplat ceva ? - Nu.
Dar trebuie să știi că ești gravidă.
- Sigur ? - De două luni.
Nu bănuiai ?
Cum îmi era rău, m-am gândit...
Unde e tatăl ?
A murit în război.
Și ce o să faci ? cum o să ai grijă de copil ?
Oamenii cu care stai, familia Liebman,
o să primească bine copilul ?
- Nu, va trebui să plec. - Unde ? Ce o să faci ?
O să-mi găsesc de lucru.
cine ta va angaja, când o să ai un copil ?
ce o să faci când se va naște ? Gândește-te la el !
Îi datorezi o șansă bună în viață.
Ia loc !
Sunt multe cupluri fără copii, care i-ar putea oferi un viitor frumos.
Doctore, e singura mea legătură cu bărbatul pe care l-am iubit.
Am jurat cândva că dacă o să am un copil,
nimic nu mă va face să renunț la el.
Și așa va fi.
Îți admir curajul. Dar ce poți face ca să te ții de cuvânt ?
Te simți bine ?
Un vechi prieten din Germania. Walmar von Gotthard.
I-a fost găsit cadavrul. A fost ucis lângă granița elvețiană.
Speram că mai trăiește.
copiii lui mi-au salvat viața. Nu știu nimic despre ei.
Von Gotthard... Am mai auzit numele ăsta.
Era o fată... O chema Von Tripp, parcă.
Sunt atâtea nume, atâția oameni care caută...
Mai am niște cupoane de carne. Pot să fac cinste cu o friptură.
Mulțumesc, dar am cursuri.
Vreau să pot practica dreptul și aici.
Muncești din greu. Bine ai venit în America !
Ce pot să fac ? N-ai nicio meserie, n-ai experiență.
Dar pot să învăț. O să muncesc din greu.
Și ești germancă !
Cred că ți-ai dat seama
că germanii nu sunt primiți cu brațele deschise.
Am fost prin tot orașul, am încercat peste tot.
E o imagine mai mare pe care n-o vezi.
În război, femeile au acceptat tot felul de slujbe, era nevoie de ele.
Dar s-au întors băieții și posturile le revin lor.
Ar trebui să faci ce fac toate fetele.
Găsește-ți un băiat bun și așază-te la casa ta.
Da...
- Anna ! - Bună !
Unde ai fost ? Ai ieșit aproape zilnic săptămâna asta.
Mi-am căutat de lucru, dar n-am avut noroc.
Raymond, o lăsăm pe altă dată.
O slujbă ? De ce ?
Nu pot să vă deranjez o veșnicie.
Trebuie să-mi văd de viață.
Ia loc !
Asta are vreo legătură cu Paul ?
Paul a fost bun cu mine.
E bun. Dar e și impulsiv. Spune lucruri pe care nu le gândește.
Uneori, asta poate provoca neînțelegeri și sentimente rănite.
Nu vreau să sufere nimeni.
- Înțelegi ? - Da.
- Nu acum. - De ce ?
Nu vrei ?
Din cauza copilului.
N-am mai auzit asta. credeam că se poate până în ultimele săptămâni.
- La tine nici nu se vede. - Bărbații...
Inventați orice scuză !
Doamne !
Giselle !
E sânge pe cearșaf.
Se întâmplă în fiecare lună.
- Adică nu e niciun copil ? - Altfel cum te împiedicam să pleci ?
- Dar știai că o să aflu ! - Normal.
Dar știam și că vei fi soțul meu și că vei vedea cât de bine ne e.
Te iubesc ! Te voiam, încă te vreau.
Mereu obții ce vrei ?
Nu și de data asta. Te părăsesc !
- Gerard ? - Știai, nu ?
- Să știu ? - Caută-ți alt prost !
Gerard ! Îmi pare rău.
ce ai făcut ?
Ce-ai mai făcut, Giselle ?
- Am spus că ești frumoasă ? - De mai multe ori.
- De câte ori ? - Nu știu.
Ți-am spus că prima oară când te-am văzut
nu-mi puteam lua ochii de la tine ?
Nu. Paul...
Voiam să te iau în brațe, să-ți spun că o să fie bine.
Voiam să fac să fie bine pentru tine.
Nu știu ce m-aș fi făcut dacă nu erai acolo.
Dar am fost. Și voi fi mereu.
Doar să mă lași.
ce face o fată drăguță ca tine într-un loc ca ăsta ?
- Unde-i Paul ? - A ieșit iar cu Anna.
Termină, Ruth ! Nu i-a refuzat cererea ?
Asta nu înseamnă că el a renunțat.
Știi cum e Paul când îi intră o idee în cap.
- Termină ! O să întârziem. - Bine.
- Noapte bună, Raymond ! - O seară plăcută !
Nu...
Eu n-o să te părăsesc, Gerhard.
Nu !
E în regulă. Sunt aici.
- Paul... - Aici sunt.
Ce e ?
când a murit mama, i-am promis lui Gerhard că am grijă de el.
Dar nu l-am putut proteja.
Anna ! Nu te puteai apăra nici singură.
Te iubesc atât de mult ! Lasă-mă să te protejez.
Mărită-te cu mine !
- Părinții tăi nu vor. - Ba da.
Eu vreau asta. O să vadă că e perfect după ce ne vom căsători.
Sunt atâtea lucruri pe care nu le știi.
Știu că te iubesc.
E tot ce trebuie să știu.
Te iubesc atât de mult !
Lasă-mă să te iubesc.
Spune "da".
Da.
Gerhard !
Mulțumesc că ați venit, herr Kaufman.
Mă tem că nu putem intra. E casa mea.
N-a mai rămas nimic. Rușii au luat tot.
Vremuri triste !
- V-am căutat la bancă. - A fost distrusă în bombardamente.
L-am căutat pe tata.
A dispărut. Cum n-a mai apărut la bancă, am pus întrebări acasă.
Unul dintre generalii lui Hitler ocupase casa.
Sora mea, Ariana...
Îmi pare rău, e tot ce știu. Au dispărut atâția oameni !
Nu se mai întoarce.
Niciodată e mult timp.
A trecut mult !
Aș vrea să-mi pară rău pentru tine, dar nu pot.
Mereu te-ai jucat cum ai vrut, dar acum ai pierdut.
Ca să nu mai spun în ce poziție m-ai pus.
cu Gerard nu era un joc. L-am iubit.
Da ? Nu cred că știi ce înseamnă asta.
Și cum te-ai descurcat așa de bine, faci și treaba lui Gerard.
ce faci aici ?
I-am adus masa soțului meu. Ai timp ?
Am cinci minute, apoi mă duc la laborator.
ce faci la laborator ?
Pediatrie, e obligatoriu.
Pediatrie ? Copii ?
- Îți place ? - Vreau să fie specializarea mea.
Serios ?
Sigur îți plac copiii atât de mult ?
Nu știu dacă nu încerc, dar cred că da.
De ce ?
Pentru că o să afli.
Poftim ?
Nu vrei, nu ?
- O să ai un copil ? - Da.
Serios ?
E minunat !
Știi cât te iubesc ?
Gerard !
Te iubesc !
Ești tot ce am. Și te iubesc.
Și eu te iubesc.
Credeam că nu mai vii acasă. Iartă-mă !
Tata spune că nu știu să iubesc, dar se înșeală.
Promit să nu te mai mint.
Vom fi împreună și o să avem un copil.
O să te ajut să uiți ce am făcut. Și să-ți uiți familia.
Nu vreau să-mi uit familia. Nu pot.
Tata voia să ne ducă în America la sfârșitul războiului.
Poate a ajuns acolo cu Ariana. Nu știu cum aș putea ajunge eu.
Dar o voi face cândva.
Mulțumesc.
- Bună ! - Am adus câteva lucruri.
Câteva ?
Sam spune că sunt nebună, dar nu în fiecare zi ai un nepot nou.
Am luat galben, pentru că nu știm ce va fi.
- Cu galbenul ești sigur. - Mulțumesc mult.
- Și camera copilului ? - Biroul lui Paul.
- El lucrează la masa din bucătărie. - Nu-i nimic. E încântat. Și eu.
Trebuie zugrăvit. Poate un tapet.
Mai am leagănul lui Paul, dar probabil că vrei lucruri noi.
Mi-ar plăcea să folosesc lucrurile lui Paul.
E important pentru mine că vă bucură copilul.
Știu că nu voiați să ne căsătorim,
dar poate că micuțul e o ofertă de pace și mă veți ierta.
Nu e nimic de iertat.
Mi s-a părut că vă pripiți.
Pe el nu-l iert pentru că nu m-a lăsat să organizez o nuntă mare.
Dar văd cât te iubește.
Să știți că o să fac totul pentru a-l face fericit.
- Max, unde ai fost ? - A întârziat trenul.
Mai știi familia despre care vorbeai ?
Tatăl a fost găsit lângă granița elvețiană ?
Uite !
Verificam niște nume. Pe fată o chema Anna Golub.
- Nu înțeleg. O cheamă Ariana. - A schimbat numele.
Uite, Ariana Gotthard, măritată Von Tripp.
A venit să-și caute fratele. E sponsorizată de familia Liebman.
Sunt în New York.
Lasă-l pe dr. Gillman să se uite.
Dr. Golbeck e bun...
Dr. Gillman e specialist la universitate !
- De unde știi că e bine ? - De ce n-ar fi ?
Ți-a fost rău, acum sarcina pare așa de avansată...
Dr. Golbeck nu pare să creadă că e ceva neobișnuit.
E ceva neobișnuit. Cine naiba e ăsta ?
- E un ofițer german. - Asta văd și eu.
Mai vrei să-mi spui ceva ?
Ce lagăr conducea ? Câți evrei a ucis ?
Doamne...
Anna !
Îmi pare rău. Așa ai supraviețuit, nu ?
Înțeleg.
Nu înțelegi.
Vreau să știi adevărul.
- Adevărul ? - Îl meriți.
Manfred m-a salvat.
Nu aveam unde să mă duc.
M-a primit la el, nu mi-a făcut nimic.
Nu m-a lovit, nu m-a violat.
E un ofițer german, nu ?
Erau mulți ofițeri germani care erau oameni buni.
Cum adică ? Naziștii nu erau prietenii nimănui.
Ești evreică !
Nu.
N-am fost niciodată Anna. Mă cheamă Ariana.
Nu sunt evreică.
Tata a fost un bun german.
Nu a simpatizat cu naziștii.
A vrut să-l ducă pe fratele meu la adăpost,
trebuia să vină după mine, dar n-a mai ajuns.
Gestapo-ul m-a arestat și m-a băgat într-o celulă micuță.
M-au bătut, m-au înfometat, mi-ar fi făcut orice.
Dacă nu era Manfred acolo, muream.
Erai amanta lui ?
- Am fost soția lui. - Doamne !
M-a salvat !
- Și eu te-am salvat. - Știu.
Îți datorez totul. Și familiei tale.
ce am făcut nu e corect.
- Paul... - Copilul nu e al meu, nu ?
E al lui.
Da.
E o greșeală, v-am spus la telefon.
Am vorbit la agenție. Ați acceptat s-o sponsorizați.
Ariana von Gotthard. Poate o știți drept Anna Golub.
- N-am ce să vă spun. - Vă rog, e important !
Încuie ușa.
Mulțumesc, Raymond.
Nu știu ce să fac.
Ai de ales, Paul ?
când mă gândesc la câte a îndurat...
Și atunci poate să ne mintă, să profite de noi,
să spună că e copilul tău ?
- Tatăl copilului era un nazist. - Știu asta. Dar ce să fac ?
S-o las singură pe lume ?
Se va descurca.
O să facem ce trebuie. O să-i dăm bani ca să poată să nască,
să-și găsească un apartament, să se pună pe picioare.
Dar apoi se termină. Să se descurce singură.
Și eu ?
ce aranjamente poți face pentru mine ?
cum să n-o mai iubesc ?
Ariana, alături de biletul ăsta vei găsi actele de divorț
și un cec pentru tine.
Nu încerca să ne contactezi pentru niciun motiv.
corespondența se va întreține prin avocatul meu. Paul.
crăciun fericit, draga mea !
Ce puternic și sănătos, în ciuda tuturor.
- Cum o să-i spui ? - Noel.
Pentru că e cadoul meu de Crăciun.
Anul trecut eram cu soțul meu, în Germania.
Parcă a trecut o viață de atunci.
Mulțumesc.
Am fost surprins că m-ați căutat.
Eu și soția mea vrem să vă spunem ceva. Intrați !
Ariana !
Max !
Te-am găsit !
Ariana, e superb !
Fie binecuvântat !
ce am făcut a fost greșit. Eram obosită, speriată.
copilul era tot ce aveam. Nu puteam renunța la el.
Nu știam ce să fac. Voiam să-l păstrez.
N-ai ce explicații să-mi dai.
- Dar ce vei face acum ? - Mai am niște bani de la Paul.
O să-mi găsesc o slujbă, o casă...
Nu. Stai cu mine, la vărul meu.
Nu pot să fac asta. Am un copil mic.
Mi-ai salvat viața. Nici nu discutăm !
Ariana, în legătură cu familia ta...
Ai aflat ceva ?
Îmi pare rău. Tatăl tău...
Tata ?
A fost ucis lângă graniță.
Și Gerhard ?
Am încercat să dau de el.
A lucrat la o pensiune în Zurich, cel puțin până la sfârșitul războiului.
Dacă aș fi știut că face asta...
Trăiește ? Gerhard trăiește ?
- Sper, dar nu știu unde e. - Trăiește !
Asta e tot ce contează.
Oriunde ar fi, o să-l găsesc.
Vorbești serios ? chiar dacă trebuie să te întorci în Europa ?
- Aș pleca imediat. - O să te duc.
După ce mai crește Noel.
Dar s-ar putea să fie nevoie de un miracol ca să-l găsim.
De câte miracole a fost nevoie ca să vii la mine ?
Zurich, Elveția
Mă tem că nu pot spune prea multe.
Gerhard a lucrat aici multe luni,
dar a plecat după război, ca toată lumea.
- Nu știți unde s-a dus ? - Nu mi-a spus.
Dar spunea doar că vrea la Berlin.
Mulțumesc mult.
Uite-l pe tatăl tău, Briggitte.
Nimic. Am încercat la toate agențiile din Paris.
Nimic.
Uită-te la fiica ta, chiar dacă la mine nu te mai uiți.
Nu știi cum e.
Știu că trebuie să-ți cauți familia.
Știu că dacă mă opun o să te pierd de tot.
Iartă-mă.
Ascultă-mă... Poate că nici n-au plecat în America.
- Să încercăm în Berlin. - Ai veni cu mine ?
Nu te mai scap din ochi.
Berlin, Germania
Da.
Mulțumesc.
Banca nu mai există. Herr Kaufman a murit.
- Să ducem copilul sus. - ce a mai rămas ?
Suntem aici de zece zile, am încercat la toate agențiile.
Chiar și la poliție. Nu se știe nimic despre Gerhard.
Nu are rost să mai stăm în Berlin.
Nu putem pleca acum, ar putea fi aici.
Nu știm dacă a fost aici.
Am niște vești.
Am aranjat ca trupul tatălui tău să fie adus aici.
M-am gândit că vrei să fie îngropat pe pământul familiei.
Mulțumesc, Max.
Nu suportam ca tata să fie îngropat singur. Măcar e cu mama acum.
A fost a ta ? Nu știam că ești atât de bogat.
Nu mai sunt. Aș vrea să-ți pot arăta.
Vezi geamul ăla ? Era camera mea.
Era camera copiilor, când eram mici.
Haide ! Să mergem !
Nu e drept, e casa ta. Cum pot să ți-o ia ?
- Au câștigat, acum e a rușilor. - Trebuie să fie o cale.
E o lume nouă, o ordine nouă.
L-am făcut când eram mic.
Micul Manfred !
Ariana, ar trebui să plecăm.
Îmi pare rău că am venit până aici degeaba.
N-a fost degeaba.
Călătoria asta mi-a lămurit lucrurile.
Trecutul s-a dus.
Știam asta, dar nu cum o știu acum.
Știu că orice ar ascunde viitorul pot să înfrunt,
datorită lui Noel.
Ariana...
Vreau să împart viitorul cu tine.
Nu vreau un răspuns acum, dar o să aștept, oricât ar dura.
Mulțumesc, Max.
- Ai aflat ceva ? - Nimic.
Am completat alte formulare. Au promis că mă anunță.
Le-am luat pentru mama ta.
- Tată... - Cum e posibil ?
Nu înțeleg. Cine l-a îngropat aici ?
Cambridge, Massachusetts După 25 de ani
- Tammy ! - Noel !
- O mai știi pe Evelyn. - Da. Bună !
Hai să-i găsim pe părinții mei.
Uite-i ! Vino !
Mamă !
Scumpule ! Felicitări !
Mulțumesc.
Felicitări ! Ia să vedem ce e aici.
E falsă, diploma adevărată vine prin poștă.
Mamă, Max...
V-o prezint pe Tammy.
Tammy, Noel te-a pomenit în scrisori.
Sunt încântată !
- Am înțeles că ai studiat arta. - Da.
- Foarte bine. - Mulțumesc.
- Tată ! - Scumpo, sunt mândru de tine.
Tatăl meu, Paul Liebman.
Mamă...
- Îmi pare bine. - Și mie.
Eu sunt Noel. Îmi pare bine.
- Felicitări ! - Mulțumesc.
- Am putea lua toți masa împreună. - Ar fi grozav. Mergem ?
Nu.
Suntem un pic obosiți. Altă dată.
- Ne vedem la hotel. - Bine.
Mi-a părut bine. Felicitări !
Tammy...
Noel...
Tammy, așteaptă !
Ce-a fost asta ?
Tu să-mi spui. Eu știu doar că mama ta mă urăște.
Termină cu prostiile ! Nici tatăl tău nu se face prea plăcut.
Ai auzit cum a înghețat mama ta când ne-a auzit numele ?
- Trebuia să-mi spui că e antisemită. - Poftim ?!
Nici n-o cunoști pe mama.
Crezi că femeia care m-a crescut poate fi antisemită ?
Mama ta e din Germania, țara care a ucis șase milioane de evrei.
N-a fost războiul nostru. Să mergem mai departe.
Serios ? Unchiul meu a fost ucis de naziști.
Știu, mie mi-au ucis bunicii, am mai discutat asta.
Bine, poate mamei tale nu-i place cum îmi aranjez părul.
Tammy...
Mamă, ce se întâmplă ?
Îmi pare rău, trebuia să fie o zi fericită pentru tine.
Tammy crede că nu o placi pentru că e evreică.
- Nu-i adevărat, nu ? - Nu, sigur că nu.
Atunci are pe jumătate dreptate. N-o placi.
Nu asta am spus. E o fată de treabă.
- Dar relația voastră e serioasă ? - De ce te-ar privi ?
- Am 25 de ani. - Dacă e să suferi, e bine să știi de acum.
O cunoști pe Tammy de cinci minute.
- Ascultă-mă ! - O să mă însor cu ea.
Să te însori ? Nu.
- Nu permit așa ceva. - Nu e vorba despre viața ta.
- Ba da, nici nu știi cât de mult. - De ce ?
Paul Liebman a fost soțul meu.
- Nu înțeleg. - Știu.
Și îmi pare rău.
Dar nu m-am gândit că e nevoie să știi.
Dar trebuie.
Trebuie.
Tata a iubit-o atât de mult, că nu și-a revenit.
De asta nu s-a înțeles cu mama.
Mama a încercat să le ceară iertare tatălui și bunicilor tăi,
dar nu au primit-o.
Trebuie să fi fost groaznic pentru ea.
- Trebuie să știi cât o iubesc. - Știu.
Și o respect pentru ce a făcut, chiar dacă mi-a rănit tatăl.
I-ai spus tatălui tău că vreau să mă însor cu tine ?
N-am avut curajul. E supărat.
Ar trebui. Vin cu tine acum, dacă vrei.
Nu, așteptăm să ne întoarcem la New York.
Bine, dar să dăm cărțile pe față.
Părinții noștri au avut destule surprize.
O să fie greu. Oricât ne-am iubi,
pentru ei, tatăl tău e nazist, iar eu sunt evreică.
Asta a fost viața lor. Noi o avem pe a noastră.
contează doar că te iubesc.
Nu-ți face asta, greul a trecut.
Ai avut curajul să-i spui totul lui Noel, iar el te iubește.
Nu s-a terminat. Paul și familia Liebman o să-i facă viața un calvar.
Ascultă și tu ce spui ! Ai vrut mereu să fie fericit.
O iubește pe fata asta. Fă ce poți să-i oferi fericire.
Cum poate să fie fericit,
dacă trebuie să plătească pentru păcatele mele ?
- Dle Liebman, vă caută dna Thomas. - Mulțumesc.
Bună !
Bună, Paul !
Ia loc !
Îți aduc cafea... ceai.
Nu, mulțumesc.
- Eu o să beau o cafea. - Mulțumesc că m-ai primit.
Știu că e dificil pentru amândoi.
Mereu mi-am imaginat că ești doctor în vreun spital.
Nu, am renunțat la medicină la scurt timp după divorț.
Tata a murit și eu am preluat afacerea.
Și mama ta ?
- A murit acum trei ani. - Îmi pare rău.
Am iubit-o mult. Știu că n-o credeai atunci,
dar am iubit-o.
Era mama de care aveam nevoie.
Dar ce am făcut a fost greșit.
Însă eram disperată, voiam ce era mai bun pentru Noel.
Pot să spun doar că îmi pare rău că te-am rănit.
Dar tot vreau ce e mai bun pentru Noel,
iar tu sigur vrei ce e mai bun pentru Tammy.
Am venit să te rog să mă ajuți să previn un dezastru.
Crezi că ar fi un dezastru dacă s-ar căsători ?
cum altfel, având în vedere trecutul și ce simțim noi ?
Nu contează ce simt copiii noștri ?
Ariana, m-am opus și eu la început.
Dar, ne place sau nu, ei asta vor.
- Nu pot să cred că vorbești așa. - De ce ?
Nu e evident ?
Am presupus că ești supărat pe mine și că asta-l afectează și pe Noel.
Noel a venit la mine. E un băiat de nădejde.
A avut curajul să-mi vorbească, respect asta.
El și Tammy se iubesc.
cred că știu destule despre viața fără iubire
ca să-mi dau seama cât de norocoși sunt.
Meriți mai multe decât ți-am oferit.
Te-am iubit, dar ce-am făcut a fost o greșeală.
N-am știut să reacționez. Am încercat să te uit.
M-am recăsătorit prea repede.
Singurul lucru bun care a ieșit din căsnicia aia a fost Tammy.
E totul pentru mine.
Avem de ales.
Putem să-i susținem, să-i ajutăm,
să-i iubim, altfel îi pierdem.
Nu sunt pregătit s-o pierd pe Tammy.
Mulțumesc, Paul.
Admirai cândva faptul că în ciuda trecutului meu
nu eram un om acru.
Vreau să știi că te admir foarte mult din același motiv.
Ești un om înțelept, Paul.
- Sigur pălăria e bună ? - Ești superbă.
Dar dacă nu cobori, unul dintre noi va face infarct.
Ajută-mă cu butonii.
- Nu e așa. - Ba da.
Noel, uită-te la tine !
Hippy au dreptate. Să facem schimb de mărgele în Central Park.
Tammy e pregătită ? Mai aveți 15 minute.
Gata. Ariana, ajut-o pe Tammy.
Noel, vino cu mine. Așteaptă-l aici pe Paul.
Ia-ți geanta.
Stai jos.
Uită-te la tine ! Ce frumoasă ești !
Mulțumesc.
Ești foarte calmă pentru o mireasă.
- Sunt foarte agitată. - Ca și Noel.
Crede că o să întârzii.
Nu pot să cred că mergem în luna de miere în Europa.
- Mama e acolo ? - Sigur. S-o chem ?
Nu. Așteaptă cu mine până vine momentul.
Vino !
- Asta e pentru tine. - Mulțumesc.
Pot s-o deschid acum ?
Inelul tău.
- E al tău acum. - Dar înseamnă mult pentru tine.
Știu. De asta vreau să-l iei tu.
A trecut de la mamă la fiică timp de multe generații.
Nu pot avea o fiică mai minunată decât tine.
Poate cândva o să am și eu o fiică.
Eu, Noel, te iau pe tine, Tamara, de soție.
La bine și la rău, în bogăție...
În boală și sănătate.
E cea mai incredibilă lună din viața mea. Mulțumesc.
ce oraș ți-a plăcut mai mult ? Paris, Londra sau Roma ?
Parisul e cel mai romantic. Dar ție ?
Tot Parisul.
Dar m-aș lipsi de atâtea galerii și muzee.
Eu vreau mai multe galerii. Mâine îi iau ceva frumos mamei tale.
- Dacă e pentru mama, pot fi convins. - Serios ? De ce e nevoie ?
Ce ai ?
Nu...
Ariana !
E în regulă.
E doar un vis.
Încercam să-l găsesc pe Gerhard.
Știu, te-ai străduit, dar nu mai avem ce face.
Aș vrea ca Noel să nu fi plecat în Europa.
- De ce ? - Nu știu.
De ce te temi ?
Am pierdut multe acolo.
Pentru Noel nu înseamnă amintiri urâte.
Noi suntem toată familia lui.
N-a avut niciodată tată, nu l-a cunoscut.
Nici pe bunici. Vrea să vadă de unde provine.
ce ?
A avut un tată, pe tine.
Toată viața.
Ți-am spus vreodată că te iubesc ?
- Nu. - Niciodată ?
- Încă una. - Bine...
E foarte frumos ! E un Renoir original.
Întreabă-mă ceva despre drept.
- Pot să vă ajut ? - Admiram un tablou.
Renoir. Îmi pare rău, nu e de vânzare.
E al familiei mele. Are valoare sentimentală.
Înțeleg...
Vă interesează alte tablouri ?
Da, vă rog. Vreau să le văd.
Eu sunt Tamara.
Doamne !
- Pot să văd inelul ? - Sigur.
Tată... chiar trebuie s-o luăm de la capăt ?
De unde îl aveți ?
- A fost al mamei mele. - Mama ta ?
Și nu mai trăiește...
Ba trăiește.
A fost cadou de nuntă.
Ariana !
Perioada mea preferată. Crăciunul și ziua lui Noel.
Mă bucur că el și Tammy s-au întors la timp ca să fie cu noi.
- Ei trebuie să fie. - Deschid eu.
Mamă !
Dragii mei !
crăciun fericit !
- Tammy ! cum a fost călătoria ? - Fabuloasă.
- Mi-a plăcut Italia. - Ți-am adus ceva.
Bine că nu s-au uitat vameșii francezi. Deschide-l !
De unde îl aveți ?
Max !
Max...
Ariana !
Gerhard !
Te-am găsit ! Nu pot să cred.
Ești aici.
Operator subtitrare BOGDAN VAMAN IVĂNEL PARAScHIV
Subtitrarea Empire Video Production
Producător executiv
În alte roluri
Distribuția
Distribuția europeană
Regizor secund
Supervizor producție